PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Zrovna jedu z basketu.
Byl jsi s Gi-seokem?
Byl.
Ještě s ním jsi?
Ano.
Tak to položím.
Proč?
Či-ho...
Nezavěšuj.
Co to do tebe vjelo?
Není to nic důležitého.
Proberem to později.
Gi-seoku, můžeš mě někde vysadit?
Ty se k nám nepřidáš?
Děje se něco?
Copak, pohádali jste se?
A sakra.
Asi bych se měl omluvit,
že jsem tě donutil to zvednout.
Kde zase je?
Říkal Či-ho, kam jde?
Přestaň mu volat a nech ho.
- A kam teda šel? - Za holkou.
- Cože? - Fakt?
Říkal jsi, že někoho má.
Ne tak docela. Snaží se to s ní skončit.
Naopak. Je do ní úplně blázen.
Vážně?
Jsem na ni hrozně zvědavej.
Asi budeš křičet, co?
Pojďme někam, kde je méně lidí.
Tak povídej.
Nebo mám začít já?
„Omlouvám se.
Zaskočilo mě to.
Jak jsme mohli pokračovat s Gi-Seokem vedle mě?“
Udělalas to, abys mě chránila, že?
A proč mu rovnou nedat sluchátko?
Kdybys chtěl být odvážný,
mohl jsi mu říct, že jsem to já.
Nemohl.
Jsem ubožák, co se bojí jakkoli riskovat.
Požádal jsem tě o pomoc.
Abych se mohl posunout dál.
Proč to musím dělat?
Co je mi po tom, že ke mně něco cítíš?
Mám co dělat udržet vlastní srdce, aby nepuklo.
Proč mi má záležet na tom, jestli ti to zlomí srdce?
Já mám přednost.
Moje přání je priorita.
Je mi jedno, jestli se z toho zblázníš.
Proč odcházíš?
Moje holka je naštvaná. Tak čau, Gi-seoku.
- Čau. - Vážně jdeš?
- No dobře. - Jdi si.
Je pod pantoflem.
Závidím mu.
Rád bych byl pod pantoflem.
Tak si najdi holku.
Ty nejsi zrovna v pozici, abys rozdával rozumy.
Jak to myslíš?
Vždyť vy se teď pořád hádáte.
Pojď na chvilku ven.
- Co je? - Jen si promluvit.
- Proč? - Kam jdete?
- Co se stalo? - Kam šli?
Chtěl jsem to nechat plavat.
Jsem starší než oni a týká se to mojí holky,
ale jak mohli být tvoji kamarádi tak hloupí?
To neví, co se sluší a patří?
Jak se mohli jen tak pozvat k mé holce?
- Její sestra... - A Či-ho o to víc.
Vždyť má známost.
I když ho tam vlastně dotáhli,
neměl se tam celý večer opíjet.
To je tak bezohledný?
Normálně takový není.
- Ne? - Ne, není.
To pak máme větší problém.
Pamatuješ,
jak se naštval, když jsme byli pít?
Takže to něco znamenalo.
- Či-ho byl opilý... - Líbí se mu...
moje holka?
Cože?
Neuvěřitelný.
Jak to vůbec můžeš říct?
- A proč ne? - Kriste.
Tys tu jeho holku neviděl.
Tak jak to můžeš vědět?
To platí i pro tebe.
Řekla snad tvoje holka, že jí Či-ho nadbíhá?
Víš co? Lezeš mi na nervy.
Ano, moji kámoši byli hloupí.
Ale ty z nich děláš podrazáky, co balí kdejakou holku.
A to mě od tebe mrzí.
Tak to pusť z hlavy.
Kriste.
Sakra.
- Byl jsi pít? - Jak bych nemohl?
Kvůli tvojí blbosti jsem dostal vynadáno.
To je kvůli tomu večeru u Čae-in?
To už jsem vysvětlil.
To je fuk.
Už se ke Gi-seokově holce ani její ségře nepřibližuj.
Co se děje? Nějakej problém?
Dělej co říkám!
A vzkaž to taky Či-hovi.
Měl by ses radši učit.
Není divu, že propadáš.
JONG-ČAE
Stalo se něco?
Hyeon-su je naštvanej.
Mám tedy zůstat v pozadí?
Vím, v jaké jsi situaci a čím si procházíš.
Chápu to, ale občas mi prostě ujedou nervy.
To se stalo i dneska.
I když jsem na tebe byl naštvaný,
věděl jsem, že je to špatně.
Mám tě moc rád.
Ale nejsem v pozici o tebe bojovat,
a zároveň se bojím tě odříznout.
Připadám si...
ztracený,
protože tě každý den miluju víc a víc.
Když jsi Gi-seokovi řekla, že je konec,
i když jsem tvrdil, že tohle jsem nechtěl,
tajně jsem myslel,
že pro tebe nejsem dost dobrý.
A bál jsem se, že na to brzo přijdeš.
Jsem ubožák, co?
I když řeknu, že tys neměl...
na rozhodnutí rozejít ses Gi-seokem vliv,
nikdo mi to neuvěří.
Pořád si na tebe budou ukazovat.
To je mi jedno.
Po pravdě, sama si nejsem jistá.
Vlastně ani nevím, co chci,
jestli přítele nebo manžela.
Co ale vím je,
že se současným stavem spokojená nejsem.
Žádný vztah není pořád vášnivý...
a je nemožné, aby si lidé v páru nikdy vzájemně neublížili.
Můžeš si myslet, že jsem naivní, ale já po tom pořád toužím.
Po vztahu, kde nejsem jediná vášnivá,
a lásce,
která mě nebude zraňovat.
Upřímně, ani jsem nepomyslela,
že bych si s tebou začala.
- Vlastně... - Nezlobím se.
Chápu to až moc dobře.
Musíš se cítit svázaná.
Že by pár společně čelil překážkám?
To je mýtus.
Jakmile získáš trochu odstup,
pak to přijmu bez zášti.
Ty jsi ale lhář.
Když ti řeknu, že je konec
a že bychom se už neměli vídat,
tak to přijmeš?
V této situaci ano.
Za nějaký čas,
jestli to budeš cítit stejně,
vrať se ke mně.
I když budu...
stará a vrásčitá?
Ano.
Haló?
Neotáčej se.
Jestli se otočíš,
už tě nenechám odejít.
Když se k tobě
po letech vrátím,
opravdu mě přijmeš?
Určitě by ses mě držela, dokud ne.
Ne aby ses zamiloval do někoho jiného.
Bývám zlá.
A jsem sobecká.
Klidně buď naštvaný.
To já snesu.
Jen se nezamiluj do žádné jiné.
Ty jsi neuvěřitelná.
Říkám, že bývám zlá.
Až...
se k tobě konečně dostanu,
slibuji, že tě ochráním
před všemi pomluvami a odsuzováním.
Tohle
jsem ti dnes přišla říct.
Už ti nikdy neublížím.
Slib, že na mě počkáš.
Vezmi si času, kolik chceš.
Jen se ke mně vrať.
Budu na tebe pořád čekat.
LÉKÁRNÍK
Tohle je pěkné.
Neuvěřitelné.
Děkuji.
Život nezaměstnané je selanka, ne?
Vstávat v poledne a nechat se živit.
To ti není trapně, když tvoje sestra ráno odchází do práce?
Já zase myju nádobí a peru.
To bys taky měla, když tam přespáváš.
No dobře.
Jak se Čong-in má?
Říkala jsem, ať na ni dáš pozor.
Taky jo.
Jak to má s Gi-seokem?
Před pár dny přišel na skleničku.
Opravdu?
A jak na tom podle tebe jsou?
- Však víš... - Tak jak to je?
Vypadala smutně.
ARCHIV VSTUP ZAKÁZÁN
NEČEKANĚ TY
Užíváš ti to?
Je to ambiciózní projekt plný tvých postranních úmyslů.
- Závidíš? - Ani omylem.
Nesnáším vztahy, ze kterých jen bolí hlava.
Říkal, že na mě počká.
Tak to člověk každý den neslýchá.
- Takže závidíš? - V tomhle případě ano.
A říkal, že počká, ať se děje, co chce?
Ano.
Prostě to vyklop, jinak mě z toho bude pálit žáha.
Co když...
by ses chystala udělat něco, co by všechny obrátilo proti tobě?
Co bys udělala?
Šla do toho
nebo vycouvala?
To by záleželo na tom, o co jde.
Ale jestli se na to každý tváří zle,
nemůže to být správně.
Značí to lehkomyslné rozhodnutí.
Je to ten lékárník?
Ne.
Proč ne?
Je s ním snad problém?
Jistě, že ne.
A on má...
holku?
Tak v čem je problém?
Já jsem ten problém.
A co teda ten tvůj kluk?
Dneska máme rande.
Rozejdeš se s ním?
Ano.
Musíš se cítit hrozně.
Stejně jsem to chtěla udělat.
Proč musí vztahy vždycky končit hnusně?
Dej si s námi.
- Či-ho. - Hele, zrovna sis sednul.
Nejprve něco sněz.
- Jez. - Jste oba tak blbí?
Moc dobře víš, o čem chci mluvit.
Tvoje podezření je správně.
Proč?
„Proč?“
Hele.
Ze všech holek si musel vybrat zrovna tu Gi-seokovu?
Myslíš, že ho neporazím?
Tak moment. Ty se s ní scházíš celou tu dobu?
Znali jsme se...
ještě než nás Gi-seok představil.
Pozval jsem ji na rande.
Ale odmítla mě, že je zadaná. Zůstali jsme přáteli.
Muži a ženy se nemůžou kamarádit.
Není to nemožné.
Takže jak? Pořád jste jen přátelé?
Ne, chci být něco víc.
Cože?
No, dobře. Tak to cítíš ty. Ale co ona?
Ona to cítí stejně.
Byl by snad jednostranný cit lepší?
Vlastně ne, že jo?
To je pravda.
Ale ona je...
tak divná.
A co teda bude s jejím klukem?
Je přece zadaná.
A já mám syna.
Tak co budeš teď dělat?
Chceš ji Gi-seokovi přebrat?
Nebo co?
Čong-in mu řekla, že ho má taky ráda.
Tak ať se rozejde s Gi-seokem.
To je mi jedno.
Co to plácáš?
Od začátku jsem věděl, že má kluka.
Měl jsem to skončit už tehdy.
Přece víte, že pro ženu je těžké smířit se s mojí situací.
Je sobecké chtít, aby si vybrala mě.
A nemyslíš, že by se měla rozhodnout?
To je můj názor.
Že jsem v jejím životě, je pro ni už tak těžké.
Nechci to dělat těžší.
Kde jsi?
Promiň, nevypadá to, že by to ředitel hned tak rozpustil.
Říkals, že je to jen večeře.
Taky byla,
jenže se k nám přidaly další týmy a rozproudilo se to.
Potkáme se zítra, ano?
Vezmu tě na prima večeři.
Máš práci,
takže nechci, aby sis myslel, že já mám přednost.
Ale kdykoli se něco takového stane,
já jsem ta, kdo to jde stranou. Jak si to mám vykládat?
Jakože na tom nesejde?
Tak to není. Vždycky jsi byla tak chápavá.
Takže je to moje chyba?
Nepřekrucuj moje slova.
Ale fajn, beru to.
Už se to nestane. Tak všechno dobrý?
To je ta tvoje „láska“?
Tak jo, už jdu.
Jsem unavená z toho, jak se to opakuje.
Vždycky se musíš přemáhat a děláš z toho velký problém.
Proč se musím pořád doprošovat?
Jdi domů a počkej tam na mě. Za chvíli tam budu.
To nic nezmění.
- Chtěla jsem... - Řekl jsem to jasně.
Nemůžeme se rozejít.
Ta nejistota je jediná věc, která nás držela spolu.
Měli bychom si promluvit osobně.
Sejít se a skončit to společně.
Já jsem přeci řekl, že bychom měli začít znovu.
Že se budu víc snažit.
Měla bys mi dát čas a pak uvidíme.
Když opakuješ, že se rozejdeme,
- jak můžu... - Co, hádáte se?
S kým to mluvíš?
Pojď zpátky!
Čau.
Kde jsi? Doma?
Ne, v kanclu.
Zítra je schůzka knižního klubu, tak se připravuju.
Co je? Už jste se s Gi-seokem rozešli?
Dneska to nevyšlo. Je na večeři s kolegy.
To je vážně pako.
Schválně se ti vyhýbá?
To nevím.
Za chvilku mizím. Kde budeš?
- Ona za tebou chodí? - Tak to není.
- Pojď. - Co?
- Měli bysme padat. - Musím mluvit s Či-hem.
Ne, nemusíš. Jdeme. Čau.
Tvá kamarádka ještě není doma.
Za chvilku bude.
Ty neznáš kód ke dveřím?
- Už jsi večeřel? - Ano.
- Dobře. - Ale pojďme na jídlo.
Říkals, že jsi jedl.
Budu jen koukat, jak jíš.
Ale večeři mi nekoupíš?
Nemám s sebou peněženku.
I kdybys měl, tak ne.
Tady jsou vaše nudle.
Ještě tohle.
- Děkuji. - Není zač.
- Ještě koření. - Děkuji.
- Dobrou chuť.
Vypadá to skvěle.
Opravdu sníš obě?
Nic nedostaneš.
Budu se jen dívat.
Připadám si jako v zoo.
Hele, tvoji kamarádi...
Už jsem jim to řekl.
Co oni na to?
Asi jsem je docela překvapil.
Tys chtěl zůstat sám navždycky?
To bych neřekl,
ale nepřemýšlel jsem o tom a ani se nesnažil.
Na co myslíš?
Co? Na nic.
Můj příběh... Řeknu ti to všechno později.
Vážně se nerozdělíš?
Tak jo, budu štědrá. Jedno sousto.
Musíš přestat nosit to jídlo.
Doma moc nejíme. Nikdy to nesníme.
Máte se Si-hunem problémy, že?
Nebo se mám zeptat jeho?
Budeme se rozvádět.
Ani spolu už nežijeme.
Ale on odmítá podepsat rozvodové papíry.
Proč chceš rozvod?
To je jedno.
Vážím si toho, že jsi to vydržela tak dlouho.
Je mi to líto.
No jo...
Co tvá práce?
Budeš muset odejít, až to lidé zjistí?
Ne, to ne, ale už jsem dala výpověď.
Zatím ji nepřijali.
Ty přece děláš svoji práci dobře. Proč bys měla skončit?
Chci se vrátit do školy.
Přemýšlím, že tu nechám bydlet Čae-in.
Čae-in? Proč?
Zůstaň sedět.
- Si-hune, moje... - Tak jsi doma.
Proč mi to nezvedáš?
- Mělas mi zavolat... - Mami!
- Běž do obýváku. - Dobře, ale...
Slyšela jsem, že spolu nežijete.
Co má ale tohle znamenat?
Musím si se Seo-in promluvit.
Tak si měl být zdvořilejší.
Zvoníš jako blázen a voláš, jako by si zasloužila vynadat.
To jsi tak nevychovaný?
Zklamal jsi mě.
Opravdu chceš, aby to mezi vámi zase fungovalo?
Jestli to takhle půjde dál, nechci, abyste zůstali spolu.
Zajistím, abyste se rozvedli.
Výtah jede dolů.
Druhý suterén.
Dveře se zavírají.
Zvládneme to.
Miluji tě.
Díky.
Právě mi došlo,
že mi děkuješ i za takové maličkosti jako tahle.
To ti není podobné.
Chovej se přirozeně.
Asi jsem nervózní.
Přiznávám, že jsem zpohodlněl.
Tolikrát jsem to říkal,
ale nikdy jsem si nemyslel, že se rozejdeme.
Ale stejně jsi o rozchodu mluvil.
Znáš mě. Jsem impulzivní.
Nemá cenu mluvit o minulosti.
- Měli... - Nechci to.
- Gi-seoku. - Zkusme to ještě.
A když to nepůjde, přijmu to.
Můj otec tě chce vidět.
Opravdu.
Zeptej se ho.
Řekl mi, abych tě přivedl.
Vymluvím mu to, jestli jsi nesvá.
To je v pořádku.
Sejdu se s ním.
Gi-seoku.
Nemusíš u toho být.
Radši se s ním sejdu sama.
Budu mluvit jenom o sobě. Proto tě o to prosím.
Nech mě jít samotnou.
Fajn. Sejdi se s ním sama.
Stimuluje to pohyb střev. Takže vždy před jídlem.
- Už to beru, tak vím. - Aha.
- Hezký den. - Děkuji, vám také.
- Na shledanou. - Na shledanou.
- Bylo tu rušno? - Ani ne.
Ta nová restaurace na křižovatce je výborná.
- Zkusím ji. - Pozor.
Od zítřka spolu budete chodit na oběd.
To ne, lidi by klevetili.
Kvůli je Je-seul.
Proč?
No, ostatní obchodníci hodně drbou.
Tak ty s námi už ani nebudeš mluvit,
jakmile si najdeš holku?
Ježíš, nechte toho.
Ty máš holku?
Nemám.
- Ahoj! - To je Eun-u!
Eun-u je tady.
- Ahoj. - Čau.
Ráda tě vidím, Eun-u!
Ahoj.
Ty jsi ale vyrostl!
Eun-u!
Najez se, mami. Přijde, když bude chtít víc.
Říkáš to, jako bys vychoval deset dětí.
Tys byla horší, mami.
Jako malý jsem si připadal jak nalezenec.
Na tebe jsem byla přísná,
ale s Eun-u to nejde.
Zrovna dneska jsme šli hned, jak řekl, že tě chce vidět.
Vím, že to s tátou nemáte lehké.
To neříkej.
Kdyby nebylo Eun-u,
docela bychom se s tátou nudili.
Už mi to nebude dlouho trvat. Ještě to vydržte.
To neříkej, prosím.
A co ta „učitelka“ v knihovně?
Je to mladá žena, že?
Jenom známá.
Aha.
Dobře.
Chci tě s někým seznámit.
Tedy, kdybys měl zájem.
Jestli ne, pusť to z hlavy.
Někdo se mi líbí.
Neříkám, že z toho hned něco bude.
Božínku.
Co se děje?
Jsem tak šťastná, že to slyším.
Děkuji!
Tady.
Eun-u se bude ptát, proč brečíš.
Či-ho vždycky mluvil, jakoby měl zůstat navždy sám.
Tak jak bych nebrečela?
Až řekne, že se bude ženit, vypláčeš si oči.
Myslíš, že se to může stát?
Nemohla jsem se na nic zeptat, nechtěla jsem to zakřiknout.
Myslíš, že ona má taky dítě?
A nebude to těžké, zvlášť, když je to dítě větší?
To je přece jedno.
Hlavně, že ti dva chtějí být spolu.
Babi, já chci zmrzku.
Tak pojď, zmrzku ti koupí děda.
Jdeme.
Opatrně.
Už odcházím, pane.
Dobře, děkuji.
Haló?
Dobrý den, tady Čong-in.
I Čong-in?
Á, Tae-hakova dcera, že?
Ano.
Jak se máte?
Slyšela jsem, že mě chcete vidět.
To ano.
Proč to nezařizuje Gi-seok?
Chci s vámi mluvit o samotě.
Pokud to dovolíte, setkáme se bez Gi-seoka.
Jistě, proč ne.
Dejte mi vědět kdy a kde se vám to hodí a budu tam.
Ozvu se vám...
za pár dní.
Výborně. Budu čekat na zprávu.
Domluveno.
ÚŘEDNICKÉ ZKOUŠKY KONZULTANTI, VÍTEJTE
Ahoj.
- Kde máš batoh? - Ve studovně.
Co tu děláš tak pozdě?
Zrovna jsem byla s kamarády. Co někam zajít?
To ne, musím se učit.
Fakt?
Fajn. Tak příště.
I příště se budu učit.
Moc jsem tomu předtím nedal, takže jsem trochu nervózní.
Asi tě otravuju, co?
Proč to říkáš?
Protože to tak vypadá.
Tak jo.
Přestanu sem chodit.
Ale zabiju tě, jestli tu zkoušku nedáš.
Namaž si obličej.
Jong-čae mi dal košem.
Jestli tu zkoušku neudělá,
dám mu co proto.
Nechce tě vidět?
Ne, říkal, že se musí učit.
Vykašli se na lékárníka.
Ať nejsem jediná.
Čong-in.
Máma se o tebe strachuje.
Řeknu jí, že jsem v pohodě.
To je v pohodě. Asi se soustředí na zkoušku.
Snad to není kvůli mě.
Jong-čae není typ, co viní ostatní a vymlouvá se.
O to se neboj.
Snad se Čae-in necítí příliš zraněná.
Čae-in o tobě ví.
Omlouvám se, prostě se to stalo.
To mi nevadí.
Musela být ale překvapená, ne?
Jenom chvilku.
Je hodně otevřená, takže to chápe.
Asi mě teď nenávidí.
Ne, taková ona není.
Řekl jsem mámě,
že se mi někdo líbí.
A co ona na to?
Copak?
Nemůžeš mi to říct?
Brečela.
Muselo ji to hodně překvapit.
Či-ho.
Muselo to být pro tebe těžké.
Říkala jsem, že za tebou přijdu, aniž bych tě zranila.
Abys kvůli mně nemusel trpět.
Ale já se chci ujistit, že nebudeš mít problémy.
Když je nebudeš dělat, budu v pohodě.
Budu hodný.
To platí pro oba.
Budeme na sebe hodní.
To zní tak zvláštně.
Co?
Ty a já...
jsme teď „my“.
Vstupte!
Dáme si oběd.
Někde v klidu.
Žádnou restauraci, kam je těžké se dostat.
Dobře.
Tohle jsou návrhy Rodičovské rady.
Mimochodem, vaše dcera je celkem odvážná.
Zavolala mi a poprosila o schůzku.
- Čong-in vám volala? - Vy jste to nevěděl?
Ne, nevěděl. Omlouvám se.
Za co se omlouváte?
Jestli se s vámi chce potkat,
tak proč mi nic neřekla?
Chce se sejít o samotě.
Vy říkáte,
že požádala o schůzku jen mezi vámi?
No ano.
Už se na to těším.
- Za chvíli si objednáme. - Jistě.
Já jsem I Čong-in, těší mě.
Rád vás poznávám.
Posaďte se.
- Prosím. - Děkuji.
Chcete se nejdříve najíst?
Nechám to na vás.
Nejsme tu kvůli jídlu, takže raději začneme.
Určitě máte důvod, proč jste se se mnou chtěla sejít sama.
Myslela jsem, že to bude lepší, protože budu mluvit především
o svých názorech a pocitech.
Vy a Gi-seok se znáte už déle, ne?
Chodíme spolu čtyři roky.
Vím, že vám nepřipadám dost dobrá.
Ano, uznávám, že mě to ranilo
a také naštvalo.
Ale nezačali jsme spolu chodit s vidinou manželství.
Proto jsem to nedala znát.
Uklidím to, až dojím.
Chceš si číst o dinosaurech? Nebo něco jiného?
Chci vidět učitelku.
Říkal jsem ti, že tu dnes není.
Tak proč jsme tady?
Přišli jsme číst knížky.
Mám žízeň.
Tak počkej.
Ahoj.
Čong-in tu dnes není.
Nepřišel jsem za ní.
Aha, jste tu se synovcem.
Příště přijďte, až bude v práci.
- Dobrou chuť. - Vám taky.
Leccos jsem o vás slyšel,
ale zdáte se být přímější a mnohem ráznější.
Omlouvám se, jestli působím hrubě.
Vůbec ne.
Mít vlastní názor je dobré.
Přijde mi, že i váš vlastní otec se vás tak trochu bojí.
To je kompliment.
Děkuji, že máte o mém otci vysoké mínění.
Co tím myslíte?
Prý jste mu dal skvělou nabídku.
Celé roky vedete nadaci velice úspěšně,
takže to, že najmete mého otce až odejde do důchodu
znamená, že mu musíte velice důvěřovat.
I přes můj vztah s Gi-seokem
jste se rozhodl takto.
Jsem vám neskonale vděčná.
Už chápu, jak důležité je oddělit soukromé pocity od práce.
Už volala Čong-in?
Vem si to a běž jinam.
Ptáš se mě každých pět minut. Co jsi tak nervózní?
A ty jako její matka nejsi?
Proč bych měla?
Neudělala přece nic špatného.
Je výbušná, bojím se, aby na něj nebyla nepříjemná.
Řekne si svoje.
Ale nebude neslušná nebo hrubá.
To budeš spíš ty, kdo to zkazí.
Jakmile zavolá, řekni mi to.
NEČEKANĚ TY
Myslím, že se s vámi chce Gi-seok oženit.
Už jste o tom mluvili?
Ano, mluvili.
Ale nezdá se, že na to máte stejný názor.
Omlouvám se.
Za co?
Já...
nechci se vdávat.
Musíme ho zastavit. Na Gi-seoka nemá.
Kdo ho zastaví?
Víš, jak si jde za svým, když něco chce.
Eun-u není já.
Já snesu všechno, ale Eun-u ne.
Kdo mu ublíží, tomu to nezapomenu.
Je mi to líto, Gi-seoku.
Někdo mu přebírá holku. Logika jde stranou.
Vsadím se, že se zhroutí.
Je tam Gi-seok? Asi hledá Či-ha.
Chci být upřímný a říct vše.
Můžu to udělat?
Budeš pořád žertovat? Myslíš, že jsem hloupá?
Říkám ti pravdu. Proč se zlobíš?
Rozhodl jsem se přestat přemýšlet
jestli si můžu dovolit tě požádat být se mnou.
Prostě tě budu milovat.
Ju Či-ho miluje I Čong-in.